Title: Dizajn učenja i instrukcijski dizajn: Sličnosti i razlike
Course: Dizajn učenja > Section: Koncept dizajna učenja

Definicije

Dizajn učenja (engl. learning design) i instrukcijski dizajn (engl. instructional design) povezani su, ali konceptualno različiti pristupi planiranju i razvoju aktivnosti učenja i poučavanja.

Instrukcijski dizajn odnosi se na sustavno planiranje, razvoj i evaluaciju nastavnih sadržaja temeljenih na teorijama učenja i poučavanja. Klasične definicije, poput one koju daje Reigeluth (1999), naglašavaju učinkovitost, efikasnost i privlačnost poučavanja.

Dizajn učenja noviji je pristup koji se fokusira na oblikovanje aktivnosti učenja i poučavanja, ali i interakcije tijekom procesa učenja (Rienties i sur. 2023). Prema Grainne Conole (2013) dizajn učenja trebao bi se koristiti vizualnim i digitalnim alatima kako bi unaprijedio pedagošku praksu i suradničko planiranje učenja i poučavanja. U središtu su učenje i iskustvo studenta, uključujući upravljanje ukupnim opterećenjem studenta. G. Conole posebno naglašava velike tehnološke mogućnosti (koje su danas bitno veće nego u vrijeme kad je knjiga pisana. o.a.) koje treba iskoristiti, ali prije je potrebno iznova promisliti o pristupima osmišljavanju obrazovnih aktivnosti i sadržaja.

Diana Laurillard (2012) ističe da je planiranje učenja i poučavanja iterativan dizajnerski proces u kojem se nastavnici koriste pedagoškim obrascima i tehnologijom kako bi sustavno planirali i unaprijedili procese učenja, uz stalnu refleksiju i prilagodbu u skladu s potrebama studenata.

Uvod u modele dizajna učenja i instrukcijskog dizajna

Cilj je ovog poglavlja uvesti u pet relevantnih modela:

- tri modela dizajna učenja
  - ABC Learning Design, OULDI (Open University Learning Design Initiative)
  - BDP (Balanced Design Planning)
- dva modela instrukcijskog dizajna
  - ADDIE  (Analiza, Dizajn, Razvoj, Implementacija, Evaluacija) i
  - Gagnéov model.

Modeli dizajna učenja

ABC Learning Design (University College London)

ABC Learning Design model je razvijen na University College London (UCL), a temelji se na šest tipova učenja koje je definirala Diana Laurillard: usvajanje, diskusija, istraživanje, praksa, suradnja i izrada. ABC model prvenstveno se primjenjuje u radionici u kojoj nastavnici timski planiraju kolegij s pomoću vizualnih kartica koje predstavljaju različite aktivnosti učenja. Glavne su prednosti tog modela brzina, kolaborativnost i usmjerenost na studentsko iskustvo. Nedostatak je manja dubinska analiza elemenata vrednovanja i postizanja ishoda učenja.

OULDI (Open University Learning Design Initiative)

OULDI je model koji je razvio The Open University u Velikoj Britaniji. Model se temelji na predstavljanju učenja i poučavanja različitim reprezentacijama (grafičkim, tekstualnim, mrežnim), čime se potiče refleksivnost i analitički pristup dizajnu. OULDI uključuje korištenje alata poput CompendiumLD, koji omogućuje vizualizaciju nastavnog procesa i uključivanje sudionika. Naglasak je na strukturiranju sadržaja, odabiru resursa i jasnom definiranju uloge nastavnika i studenta u svakom koraku. OULDI je manje prikladan za brzu primjenu, ali je snažan alat za složenije dizajne učenja.

Balanced Design Planning (BDP) (FOI, Sveučilište u Zagrebu)

BDP je model razvijen u europskom kontekstu (Rienties i sur., 2023), a izradu je vodio Laboratorij za analitiku učenja na Fakultetu organizacije i informatike Sveučilišta u Zagrebu. Model su razvili Divjak i sur. (2022), a temelji se na dizajnu usmjerenom na studenta i konstruktivnom poravnanju koji je usklađen s modalitetima izvođenja. Primjenom besplatnog online kolaborativnog alata (learning-design.eu) BDP omogućuje analizu i vizualizaciju usklađenosti elemenata dizajna i identificira odstupanja koja mogu utjecati na kvalitetu izvođenja. Specifičnost je tog modela sustavan pristup integraciji konstruktivnog poravnanja i vrednovanja.

Modeli instrukcijskog dizajna

ADDIE (Analysis, Design, Development, Implementation & Evaluation) model

ADDIE je jedan od najpoznatijih modela klasičnog instrukcijskog dizajna koji se prvo koristio u vojnom okruženju, a onda u instrukcijskom dizajnu u poslovnom okruženju i obrazovanju. Model ADDIE razvio je Center for Educational Technology pri Florida State University početkom 70-ih godina prošlog stoljeća, prvenstveno za potrebe obuke u vojsci SAD-a. Naziv je akronim za pet faza instrukcijskog dizajna: Analysis, Design, Development, Implementation i Evaluation. ADDIE je procesni model koji omogućuje sistematski pristup u kreiranju obrazovnih sadržaja. Fokus je na analizi potreba, formuliranju ciljeva, razvoju materijala i njihovu vrednovanju. Prednost mu je univerzalnost i struktura, ali nedostatak može biti manjak fleksibilnosti u brzim obrazovnim promjenama.

Gagnéov model devet koraka

Robert Gagné (Gagné, 1985; Gagné i sur.,1992) razvio je model devet događaja učenja koji prate kognitivne procese potrebne za uspješno usvajanje znanja. Koraci uključuju privlačenje pažnje, informiranje o ciljevima, prisjećanje prethodnog znanja, predstavljanje sadržaja, vođenje učenja, omogućavanje izvedbe, davanje povratne informacije, procjenu uspješnosti i osiguranje transfera. Gagnéov model vrlo je precizan i pogodan za strukturirano poučavanje, osobito u STEM i tehničkim predmetima. Međutim, u suvremenim kontekstima ponekad je previše linearan i nefleksibilan.

Opterećenje studenta i konstruktivno poravnanje

Jedna je od ključnih razlika odnos prema studentskom opterećenju. Instrukcijski dizajn često planira nastavu iz perspektive nastavnika jer se pita što treba predavati i kako vrednovati. Stoga često ne uzima eksplicitno u obzir vrijeme i napor koje student mora uložiti u razumijevanje koncepata, primjenu naučenog i refleksiju na vlastito učenje.

S druge strane, dizajn učenja omogućuje i potiče planiranje trajanja svake aktivnosti i procjenu ukupnog vremenskog opterećenja po tjednu/modulu u terminima opterećenja studenta.

Konstruktivno je poravnanje (engl. constructive alignment, Biggs & Tang, 2011) koncept koji podrazumijeva usklađenost između ishoda učenja, aktivnosti učenja, poučavanja i vrednovanja.

Instrukcijski dizajn tradicionalno se usmjerava na strukturiranje nastavnih sadržaja i aktivnosti poučavanja u skladu s nastavnim ciljevima, pri čemu u teoriji uključuje planiranje prema ishodima učenja. Međutim, u praksi se naglasak često zadržava na sadržaju i ciljevima nastavnika, a manje na aktivnostima i iskustvu učenja iz studentske perspektive.

Nasuprot tomu, dizajn učenja polazi od studenta i procesa učenja i eksplicitno uključuje konstruktivno poravnanje između ishoda, aktivnosti i vrednovanja. Naglašava vizualno, refleksivno i kolaborativno planiranje koje nastavniku omogućuje sagledavanje cjelovitog iskustva učenja.

Ipak, suvremeni trendovi u području instrukcijskog dizajna pokazuju konvergenciju ovih pristupa – proširujući fokus s planiranja sadržaja prema dizajnu cjelokupnog iskustva učenja (usp. Reiser, Carr-Chellman & Dempsey, 2025). Na taj se način dizajn učenja i instrukcijski dizajn sve češće promatraju kao komplementarni pristupi usmjereni na kvalitetu i učinkovitost poučavanja.

Korištenjem digitalnih alata, kao što je Balanced Design Planning ( BDP ), omogućuje se povezivanje ishoda, nastavnih aktivnosti, procjene vremena potrebnog za svaku aktivnost i načina vrednovanja.

Tablica sličnosti i razlika dizajna učenja i instrukcijskog dizajna

Tablica 2. Tablica sličnosti i razlika dizajna učenja i instrukcijskog dizajna

Element | Instrukcijski dizajn | Dizajn učenja | Sličnosti
Fokus | Efikasna isporuka sadržaja¹ | Aktivnosti učenja i interakcije² | Unapređenje procesa učenja
Teorijska osnova | Biheviorizam, kognitivizam¹ | Konstruktivizam, socijalni konstruktivizam² | Oslanjanje na obrazovne teorije
Metodologija | ADDIE model, linearan pristup¹ | Vizualno, fleksibilno i iterativno planiranje² | Sustavno planiranje obrazovanja
Uloga tehnologije | Sporedna ili pomoćna³ | Ključna za planiranje i suradnju² | Korištenje digitalnih alata
Studentsko opterećenje | Uglavnom ne uzima u obzir.⁴ | Aktivno uključeno i transparentno⁵ | Oba pristupa mogu se proširiti na ovaj aspekt.
Konstruktivno poravnanje | Djelomično integrirano⁶, suvremeni pristupi uključuju | Temeljni princip pristupa⁷ | Podržava usklađivanje nastavnih elemenata.
Primjena | E-učenje, formalno obrazovanje¹ | Sve razine obrazovanja, fleksibilno² | Prilagodljivost kontekstu
Ciljna skupina | Instruktori, dizajneri sadržaja¹ | Nastavnici, timovi – kreatori e-tečaja ili kolegija² | Profesionalci u obrazovanju i osposobljavanju

Usporedba i refleksija

ABC, OULDI i BDP modeli naglašavaju dizajn učenja s fokusom na iskustvo i aktivnosti studenata. Ti modeli utemeljeni su na konstruktivističkoj i sociokonstruktivističkoj pedagogiji i često uključuju digitalne alate za planiranje i implementaciju dizajna učenja, a podržavaju i kolaborativno, aktivno učenje. Naglasak stavljaju i na usklađivanje aktivnosti, ishoda učenja i vrednovanja. Dizajn učenja usmjeren je na studenta (osobu koja uči), a naglasak je na poboljšanju iskustva učenja. Spomenuti modeli dizajna učenja koriste se pretežno u visokom obrazovanju i online i u hibridnom učenju.

S druge strane, ADDIE i Gagnéov model dolaze iz tradicije instrukcijskog dizajna i naglašavaju logički slijed i kontrolu procesa i korijeni su im u biheviorističkim i kognitivističkim teorijama. Instrukcijski dizajn više je usmjeren na potporu nastavnicima jer je naglasak na planiranju i izvođenju nastave. Instrukcijski dizajn naglašava linearnu i jasnu strukturu i često je korišten u korporativnom treningu, poslovnom okruženju i ranom e-učenju.

Iako su konceptualno donekle različiti, svi ti modeli imaju vrijednost u različitim kontekstima. Instrukcijski dizajn i dalje je relevantan, osobito u strukturiranim ili sadržajno bogatim kontekstima, ali dizajn učenja postaje dominantniji pristup u visokom obrazovanju i fleksibilnim obrazovnim okruženjima. Omogućuje veću pedagošku inovativnost, bolju integraciju digitalnih alata i bolje zadovoljava raznolike potrebe studenata.

Pitanja i prijedlozi za promišljanje

Pitanja za samoprocjenu:

1. Kako se dizajn učenja razlikuje od instrukcijskog dizajna prema autoricama Conole (2013) i Laurillard (2012)?
2. Koja je ključna razlika u fokusu između dizajna učenja i instrukcijskog dizajna?
a) načini isporuke sadržaja
b) aktivnosti učenja i interakcije
c) evaluacija nastavnika
d) organizacija nastavnog prostora
3. Koje su glavne faze ADDIE modela i čemu svaka od njih služi?
4. Što predstavlja Gagnéov model devet koraka i u kojim je kontekstima njegova primjena najprikladnija?
5. U čemu se ABC Learning Design, OULDI i BDP modeli međusobno razlikuju?
6. Kako Balanced Design Planning (BDP) model omogućuje provjeru konstruktivnog poravnanja?

Prijedlozi za promišljanje:

1. Koji pristup – dizajn učenja ili instrukcijski dizajn – bolje odgovara Vašem trenutačnom načinu planiranja kolegija? Zašto?
2. Kako u planiranju nastave uzimate u obzir studentsko opterećenje (vrijeme, napor, kognitivno opterećenje)?
3. Kako biste se mogli koristiti digitalnim alatima (npr. learning-design.eu) za vizualizaciju ili suradničko planiranje dizajna kolegija?
4. Kako bi primjena konstruktivnog poravnanja promijenila Vaš pristup vrednovanju studenata?
5. Koja Vas je ideja iz ovog materijala najviše potaknula na promišljanje o vlastitoj pedagoškoj praksi i zašto?

Literatura u tekstu

Biggs, J., & Tang, C. (2011). Teaching for Quality Learning at University (4th ed.). McGraw-Hill Education.

Conole, G. (2013). Designing for Learning in an Open World. Springer.

Reigeluth, C. M. (1999). Instructional Design Theories and Models: A New Paradigm of Instructional Theory. Lawrence Erlbaum Associates.

Divjak, B., Grabar, D., Svetec, B., & Vondra, P. (2022). Balanced Learning Design Planning: Concept and Tool. Journal of Information and Organizational Sciences, 46(2), 361–375.

Laurillard, D. (2012). Teaching as a Design Science: Building Pedagogical Patterns for Learning and Technology. Routledge

Gagné, R. M. (1985). The Conditions of Learning and Theory of Instruction (4th ed.). Holt, Rinehart and Winston.

Gagné, R., Briggs, L. & Wager, W. (1992). Principles of Instructional Design (4th Ed.). Fort Worth, TX: HBJ College Publishers.

Reiser, R. A., Carr-Chellman, A. A., & Dempsey, J. V. (Eds.). (2025). Trends and Issues in Instructional Design and Technology (5th ed.). Routledge.

Rienties, B., Balaban, I., Divjak, B., Grabar, D., Svetec, B. & Vondra, P. (2023). Applying and Translating Learning Design and Analytics Approaches Across Borders. U: Viberg, O. & Grönlund, Å. (ur.) Practicable Learning Analytics. Advances in Analytics for Learning and Teaching. Cham, Springer, str. 35–53.

Literatura za usporednu tablicu

Reigeluth, C. M. (1999). Instructional Design Theories and Models: A New Paradigm of Instructional Theory. Lawrence Erlbaum Associates.

Conole, G. (2013). Designing for Learning in an Open World. Springer.

Morrison, G. R., Ross, S. M., Kalman, H. K., & Kemp, J. E. (2012). Designing Effective Instruction (7th ed.). Wiley.

Kirschner, P. A., Sweller, J., & Clark, R. E. (2006). Why minimal guidance during instruction does not work: An analysis of the failure of constructivist, discovery, problem-based, experiential, and inquiry-based teaching. Educational Psychologist, 41(2), 75–86.

Divjak, B., Grabar, D., Svetec, B., & Vondra, P. (2022). Balanced Learning Design Planning: Concept and Tool. Journal of Information and Organizational Sciences, 46(2), 361–375.

Smith, P. L., & Ragan, T. J. (2005). Instructional Design (3rd ed.). Wiley.

Biggs, J., & Tang, C. (2011). Teaching for Quality Learning at University (4th ed.). McGraw-Hill Education.