Title: Videolekcija: Demonstracija asistivne tehnologije za alternativno pisanje
Course: Osiguravanje inkluzivnog pristupa kroz primjenu asistivne tehnologije > Section: Asistivna tehnologija kao oblik podrške učenju, poučavanju i vrednovanju studenata

Videolekcija (VL-5IP-5)

Za studente s invaliditetom rad na računalu može predstavljati značajne izazove. Asistivna tehnologija ima odgovor i na ovaj problem i u ovom slučaju nudi cijelu paletu različitih prilagođenih tipkovnica koje studentima otvaraju vrata digitalne inkluzije. O asistivnoj tehnologiji za alternativno pisanje bit će riječi u videolekciji Demonstracija asistivne tehnologije za alternativno pisanje.

Poveznica na obrasce sadržajne razrade videolekcije.

https://www.dropbox.com/scl/fi/xk0ccsqnxogc24g716q0j/VL-5IP-5_nakon-recenzije.docx?rlkey=rtg0yla2an8sg9j1azjqy8f0r&st=hwelzvi2&dl=0

Moodle resurs: Poveznica

Za studente s invaliditetom rad na računalu može predstavljati značajne izazove. Asistivna tehnologija ima odgovor i na ovaj problem i u ovom slučaju nudi cijelu paletu različitih prilagođenih tipkovnica koje studentima otvaraju vrata digitalne inkluzije. O asistivnoj tehnologiji za alternativno pisanje bit će riječi u videolekciji Demonstracija asistivne tehnologije za alternativno pisanje.

Pogledajte videolekciju Demonstracija asistivne tehnologije za alternativno pisanje.

Trajanje: 15 minuta i 35 sekundi

Pogledajte video najmanje dva puta.

Transkript

Digitalno doba donijelo je neizmjerne mogućnosti za obrazovanje i profesionalni razvoj svakom studentu. Međutim, za studente s invaliditetom, rad na računalu može predstavljati znatne izazove. Srećom, asistivna tehnologija ima odgovor i na ovaj problem te u tom slučaju nudi cijelu paletu različitih prilagođenih tipkovnica koje studentima otvaraju vrata digitalne inkluzije. Ako student ne može pristupiti svojim radnim materijalima i realizirati zadane zadatke, uputno je ispitati može li student u prvom redu koristiti konvencionalnu tehnologiju koja se u tom slučaju mora klasificirati kao asistivna tehnologija jer student bez nje ne može adekvatno funkcionirati. No ponekad, standardne odnosno konvencionalne tipkovnice, sa svojim malim i gusto raspoređenim tipkama, mogu biti neprikladne za osobe s motoričkim poteškoćama, slabim vidom, kognitivnim izazovima ili drugim specifičnim potrebama. Tada je vrijeme da studenta uputimo na specijalističku procjenu prilikom koje će se utvrditi adekvatno pomagalo iz palete prilagođenih instrumenta. U ovom slučaju radi se o prilagođenim tipkovnicama koje studentu mogu osigurati da premosti svoje barijere te omogućiti pristup računalu. Prilikom procjene, vodimo se načelom da student može uz minimalno napora i zamora postići maksimalan rezultat, a da pritom nismo u kontradikciji s obzirom na njegovo zdravlje. Danas postoji cijela paleta pomagala za pisanje koji se odabiru prema potrebama studenta, budućeg korisnika asistivne tehnologije. Budući da u ovoj lekciji govorimo o naprednim tehnološkim rješenjima, osvrnut ćemo se na srednjetehnološka i visokotehnološka pomagala. Ako se student ne može osloniti na svoje grafomotorne vještine odnosno pisanje rukom s pomagalom ili bez njega, govorimo o alternativnom pisanju. Studenta se tijekom treninga implementacije zadane asistivne tehnologije podučava tzv. tipkanju odnosno keyboardingu, koje su zapravo skup različitih vještina koje izlaze iz okvira samog tipkanja odnosno typinga (obuhvaća širi raspon vještina osim samog unosa teksta, npr. korištenje funkcijskih tipki (F1-F12), korištenje kontrolnih tipki (Ctrl, Alt, Shift, Tab, Windows/Command), korištenje posebnih znakova i simbola, korištenje prečaca itd. Razlikujemo virtualne i fizičke tipkovnice. Fizičke tipkovnice možemo podijeliti na osam vrsta. U prvom redu spomenut ćemo programabilne tipkovnice na kojima se setup može prilagoditi u svakom mogućem smislu. One se koriste kod studenata sa znatnijim motoričkim poteškoćama te s kognitivnim deficitom ili bez njega. To znači da se prema potrebi studenta može birati veličina tipki, njihova funkcija te njihov broj. Također takvim se tipkovnicama mogu pridjenuti i performanse emulatora kompjutorskog miša. Svaka programabilna tipkovnica je membranska. Za studente koji imaju većih motoričkih teškoća mogu se upotrijebiti i zaštitne rešetke koje imaju funkciju sprječavanja nehotičnog odabira tipki krivim dijelom ruke (lakat, šaka) ili šake (dlan ili prsti). Reducirane tipkovnice koriste se kod osoba koje primarno imaju motoričke teškoće s intelektualnim teškoćama ili bez njih te slabovidne osobe s intelektualnim teškoćama ili bez njih. To su mehaničke tipkovnice koje su veličine standardne konvencionalne tipkovnice, no dolaze s uvećanim tipkama te uvećanim grafemima. Grafemi mogu biti i reljefni za slabovidne studente. Često dolaze s kontrastnim bojama tipki i pozadine radi bolje vidljivosti. Sam naziv ovakvih tipkovnica proizlazi iz činjenice da na njima nema oko 40 % funkcijskih tipki, a od kontrolnih su zastupljene samo osnovne. Služe za jednoručno i dvoručno pisanje. Tipkanje se izvodi prstima ili uz pomoć pridodanih šiljaka. Ako student ima većih motoričkih teškoća, uputno je koristiti tipkovnicu koja ima opciju zaključavanja nehotičnog i opetovanog odabira jedne tipke te tzv. stickey keys opciju. Sve reducirane tipkovnice trebaju imati mogućnost zaštitne rešetke. Korisnici mogu nasloniti ruku na zaštitu dok ciljaju željenu tipku, što je posebno korisno za osobe s tremorom ili nekontroliranim pokretima. Ekspandirane tipkovnice služe za osobe sa znatno većim motoričkim teškoćama opterećene jakim spasticitetom, koje nemaju dobro razvijene vještine fine motorike. Na njima se može tipkati uz pomoć prstiju, no ipak najčešće uz pomoć posebnih šiljaka. Na njima postoji ugrađena zaštitna rešetka radi eliminiranja nehotičnih i krivih odabira na tipkovnici. Takvom tipkovnicom upravljamo najčešće šakom, laktom ili koljenom. Naziv ekspandirana potječe iz činjenice da su znatno veće od dimenzija standardnih tipkovnica te nerijetko mogu dosegnuti i do 50 ili 70 centimetara, ovisno o modelu. Grafemi i tipke znatno su uvećani kao i sam razmak između tipki. Funkcijske i kontrolne tipke ovise o modelu, no uglavnom su zastupljene u većoj mjeri. Mini tipkovnice koristimo kod studenata koji boluju od neuromišićnih i neurodegenerativnih bolesti. Mini tipkovnice otprilike su veličine jedne čokolade, no mogu varirati od modela do modela. Koriste se za jednoručno pisanje kod studenata koji imaju znatno umanjenu mišićnu snagu te se brzo zamaraju. Kod ovakvih tipkovnica bitno nam je da student ima očuvane pokrete prstiju jedne ruke te donekle očuvanu amplitudu pokreta same šake. Adekvatne mini tipkovnice moraju biti membranske jer se kod studenata s navedenim bolestima radi o brzom zamoru te je uputno pronaći tipkovnicu koja je „proximity” odnosno beskontaktna ili tipkovnica s aktivacijskom silom od jednog grama po tipki. Na takvim tipkovnicama redovito je integriran i emulator kompjutorskog miša te je danas prijeko potrebno paziti i na te stvari. Podsjećam da je kod ovih studenata, uslijed smanjene pokretljivosti vrata i glave, potrebno precizno odrediti mjesto za pozicioniranje. Vertikalne tipkovnice namijenjene su osobama koje pišu glavom ili ustima uz pomoć posebno dizajniranih šiljaka. U pravilu se koriste kod osoba bez intelektualnih teškoća jer na njima postoji cijeli spektar funkcijskih i kontrolnih tipki, no mnoge imaju i mogućnost programabilnih tipki kako bi takvi studenti mogli lakše i brže upisivati posebne znakove ili matematičke izračune. Kod ovakvih tipkovnica također moramo voditi brigu o pozicioniranju kako zbog specifičnih te tijelu vrlo neprirodnih pokreta vratnu muskulaturu ne bismo doveli u patologiju te time ugrozili zdravlje i dobrobit studenta. Jednoručne tipkovnice koristimo kod osoba s u potpunosti očuvanom motorikom rame-ruka-šaka-prsti jedne ruke te urednih intelektualnih kapaciteta. Obično dolaze inklinirane kako bi osigurale ergonomsku podršku korisniku. Na takvim tipkovnicama zastupljen je cijeli spektar funkcijskih kontrolnih tipki, bez emulatora kompjuterskog miša. Raspored tipki je optimiziran za unos teksta sa zrcalnim rasporedom za lijevu ili desnu ruku. Također, na nekim modelima postoji i mogućnost programabilnih tipki. Reljefne tipkovnice mogu biti standardne, konvencionalne ili prilagođene reducirane tipkovnice. Navedeno ovisi o motoričkom statusu korisnika. Standardne služe za dvoručno, deseteroprstno tipkanje slabovidnih ili slijepih studenata bez intelektualnih teškoća, dok su reducirane namijenjene slabovidnim ili slijepim studentima uz pridružene motoričke teškoće, a u svrhu dvoručnog ili jednoručnog tipkanja. Brailleovi pisači koriste se u studenata koji su slijepi ili visoko slabovidni bez mogućnosti korištenja ostatka vida, a koji koriste Brailleovo pismo kao svoj primarni medij za čitanje i pisanje. To su elektromehanički uređaji koji služe za utiskivanje Brailleova pisma na poseban, deblji papir. Umjesto tinte, ovi pisači koriste iglice koje pritišću papir i formiraju reljefne točkice koje čine Brailleova slova, brojeve, interpunkcijske znakove i druge simbole. Brailleovi pisači obično se povezuju s računalom putem USB-a, Bluetooth veze, a mogu koristiti i mrežno povezivanje. Korisnik se na računalu služi posebnim softverom koji prevodi standardni tekst u Brailleovo pismo. Taj se prevedeni tekst zatim šalje na Brailleov pisač koji ga utiskuje na papir. Osim fizičkih tipkovnica koje smo upravo obradili, svakako moramo spomenuti i virtualne tipkovnice ili zaslonske tipkovnice. To su softverska rješenja koje se prikazuju na zaslonu i omogućuju unos teksta putem miša, dodira, trackballa, joysticka ili drugih pokazivačkih uređaja. Često nude napredne značajke poput predviđanja teksta i skeniranja. Virtualne tipkovnice dijelimo na četiri vrste. U prvom redu to su standardne Windows/iOS/android virtualne tipkovnice koje svi već poznajemo iz svakodnevnog života prilikom korištenja mobilnih uređaja, tableta i osobnih računala. Alternativne virtualne tipkovnice su pak specijalizirane tipkovnice posebno namijenjene studentima s invaliditetom (npr. Grid3, Swype, keedogo plus), a služe za alfabetno pisanje s gotovim predikatima ili bez njih u formi riječi ili gotovih rečeničnih fraza. Međutim, dobro je znati da postoje i simboličke virtualne tipkovnice koje našim studentima omogućuju pisanje piktogramima uz alfabetnu podršku (npr. Symwriter). Pisanje diktiranjem odnosno unos teksta i upravljanje računalom putem glasovnih naredbi oslanja se na sofisticirane softvere za automatsko prepoznavanje govora. Omogućuje studentima da diktiraju tekst i upravljaju računalom glasovnim naredbama. Ovi alati predstavljaju važnu alternativnu metodu unosa za studente s različitim poteškoćama, uključujući one s motoričkim ograničenjima, disleksijom ili oštećenjem vida. Međutim, uspješnost i učinkovitost pisanja diktiranjem uvelike ovise o kvaliteti govora korisnika. Čist i razumljiv izgovor, bez znatnih artikulacijskih poteškoća ili nerazumljivih naglasaka, ključan je za preciznu transkripciju izgovorenih riječi u tekst. Uredan tempo govora, bez prebrzog ili presporog izlaganja te pravilno disanje, bez čestih prekida ili nedostataka zraka usred rečenice dodatno optimiziraju performanse softvera za prepoznavanje glasa. Nepoštivanje ovih aspekata može dovesti do pogrešnih transkripcija, frustracije i smanjene produktivnosti. Unatoč prividnoj jednostavnosti, pisanje diktiranjem zahtjeva razvijene kognitivne vještine. Student ne samo da mora jasno formulirati svoje misli prije izgovaranja, već i naučiti i zapamtiti znatan broj promptova ili glasovnih naredbi za formatiranje teksta (npr. „novi red”, „veliko slovo”, „izbriši zadnju riječ”), interpunkciju (npr. „zarez”, „točka”, „upitnik”) te upravljanje aplikacijama i operativnim sustavom, (npr. „otvori Word”, „spremi dokument”, „idi na početak retka”). Osim kvalitete govora i pamćenja promptova, postoje i drugi izazovi. Pozadinska buka može znatno smanjiti točnost prepoznavanja glasa. Stoga je važno koristiti kvalitetne mikrofone s funkcijom poništavanja buke i raditi u što tišem okruženju. Različiti naglasci i dijalekti mogu predstavljati izazov za neke softvere, iako se tehnologija neprestano poboljšava u tom pogledu. Studenti mogu imati korist od treninga i prilagodbe softvera svom načinu govora. Složen vokabular i tehnički termini zahtijevaju pažljiv izgovor i eventualno dodavanje specifičnih riječi u rječnik softvera. Primjer: Newton TCH. Pametno pisanje izvodi se pametnim olovkama koje omogućuju snimanje, a zatim i pretvaranje zvuka u tekst. Integrirani mikrofon snima govor profesora te ga pretvara u pisani zapis u stvarnom vremenu. Takve olovke mogu funkcionirati i kao olovke za pisanje rukom, no za to su nam potrebne posebne bilježnice s mikrodot uzorkom tijekom pisanja. Mogućnost snimanja predavanja i kasnijeg preslušavanja uz vizualni podsjetnik na ono što je pisano može poboljšati razumijevanje informacija. Ako propuste dio objašnjenja, studenti mogu jednostavno dodirnuti riječ u svojim bilješkama kako bi preslušali dio snimke koji se odnosi na to pisanje, s mogućnošću preslušavanja snimljenog materijala putem slušalica. Također, u ovu grupu ulaze i posebne stylus pen olovke koje mogu pružiti bolju kontrolu i preciznost pri odabiru elementa na zaslonu, pisanju ili crtanju u aplikacijama (Smartpen to notebook, Livescribe Echo audio to text i Stylus pen na touchscreen). Različite vrste tipkovnica, pisanje diktiranjem te pametno pisanje omogućuju studentima s invaliditetom realizaciju zadanih zadataka te bi bez njih studiranje onima kojima je ovaj oblik asistivne tehnologije nužan bilo onemogućeno.